-
<p>“Les gravacions Maiakovski són la transcripció d’una conversa entre quatre de les sensuals muses del poeta, intercanvi que ofereix una radiografia de la vida de Maiakovski i, a través d’ell, d’una Rússia en plena ebullició. Les converses brillen plenes de malícia, gelosia, frases coents, mala intenció, passió i amor. Una manera extraordinària d’explorar el Futurisme, Vladímir Maiakovski, les seves muses, la Revolució Russa, fins i tot Pasternak.”—Garoupe</p> <p>“Abans de disparar-se al cor el 14 d’abril de 1930, Vladímir Maiakovski va estimar Lilia, Tatiana, Elly, Nora. A Les gravacions Maiakovski, Robert Littell les reuneix vint-i-tres anys després de la mort del poeta. Confronten els seus records, ofereixen detalls dels seus secrets més íntims amb el jove bolxevic que es va suïcidar als 36 anys, turmentat, dubtant entre moralitat i compromís. Les obsessions de Littell surten a la superfície en un llibre on les emocions, la intel·ligència, i una escriptura potent es combinen de manera extremadament</p> <p>suggestiva.” —Le Parisien</p> <p>Vladímir Maiakovski, (Geòrgia 1893 – Moscou 1930), poeta futurista rus radicalment compromès amb la innovació poètica i política. Implicat de ben jove amb els moviments socials contra el vell ordre imperial, aviat connecta la seva tasca poètica amb els seus ideals polítics. Esdevé famós per la seva obsessió a dur la poesia a les fàbriques on, a crits, recita els seus poemes als obrers. La seva poesia alterna llenguatge col·loquial i estils èpics refinats, juga amb els espais de la pàgina en blanc construint estructures verbals i visuals amb les paraules. S’implica de seguida amb la Revolució Russa i contribueix amb la seva poesia en la seva propaganda. La qualitat de la seva obra li permet superar l’estigma d’haver estat el poeta del règim bolxevic i perdurar en el temps com una de les grans veus poètiques del segle XX.</p>
-
<p>Segons va deixar escrit Pere Foix: «Qui vulgui conèixer la vida de Salvador Seguí, el Noi del Sucre, ha de conèixer la història del moviment obrer»; i concretament, afegim nosaltres, el naixement i la implantació del sindicalisme revolucionari de caire anarcosindicalista.</p> <p>Per això hem intentat centrar aquestes notes biogràfiques sobre el Noi del Sucre, al voltant del desenvolupament del moviment obrer, principalment a Catalunya, durant les dues primeres dècades del segle XX. Unes notes sobre el moviment obrer.</p>
-
<p>«Reunidos los elementos del Sindicato Libre, hemos acordado asesinarte a ti y a Pestaña, entre otros. Esta vez no escaparéis ninguno, aunque tu serás el primero..»</p> <p>Amb aquest anònim es dirigien a Salvador Seguí els seus assassins pocs dies abans de l’atemptat. No és gens estrany, doncs, que el Noi del Sucre es convertís en un dels principals objectius del braç armat d’una patronal que s’escarrassava per liquidar escapçar les figures més insignes del moviment obrer.<br /> <br /> Una habilitat estratègica brillant, així com una poderosa retòrica, feien de Seguí la simbiosi perfecta entre un home d’acció i un dels pensadors més influents d’aquell sindicalisme revolucionari cada cop més vigorós. Sempre capaç de fer equilibris entre les diferents tendències de l’anarquisme, Seguí va aconseguir compactar els nombrosos grups revolucionaris en una col·lectivitat ferma i organitzada, el sindicat, amb capacitat de plantar cara als seus opressors de classe. <br /> <br /> Des del rigor històric, Xavier Diez ens convida a endinsar-nos en la vida i el pensament polític d’un dels personatges més populars —per bé que desconegut— de l’anarquisme ibèric. L’autor pretén donar resposta a problemàtiques, tan diverses com necessàries, que encara són vigents en el nostre temps, com ara l’ús de la violència, la qüestió nacional i l’afinitat de classes, entre d’altres. Probablement som davant la temptativa contemporània més acurada i sòlida de biografia del sindicalista més rellevant del primer terç del segle XX, centrada en aquest cas en el seu pensament i les seves idees.</p>