-
<p>«L’obra de Marcello Musto és essencial per a la seva anàlisi de la vida i el pensament de Marx. En aquest cas, els manuscrits antropològics, els estudis sobre la transformació de la propietat i la crítica del colonialisme escrits en aquest període són impressionants. Musto ens agafa de la mà i ens convida a descobrir un nou Marx» —Antonio Negri</p> <p>«Aquest volum és una contribució cabdal a l’estudi de Marx i el pensament revolucionari. Excel·lentment escrit, construït mitjançant l’examen minuciós de milers de pàgines d’escrits i notes inèdits de Marx, aquest llibre representa una contribució molt oportuna al ressorgiment contemporani de Marx. És un regal per a tants i tants que encara s’adrecen a Marx cercant-hi inspiració política» —Silvia Federici</p> <p>En els darrers anys de la seva vida, Karl Marx va expandir la seva recerca cap a noves direccions; va estudiar les descobertes antropològiques més recents, va analitzar les formes comunes de propietat en les societats precapitalistes, va donar suport al moviment populista rus i va expressar crítiques a l’opressió colonial a l’Índia, Irlanda, Algèria i Egipte.</p> <p>Amb <em>L’últim Marx</em>, Marcello Musto reivindica una revaloració de les últimes obres del pensador i posa en valor els escrits inèdits o anteriorment negligits. Aquest volum convida els lectors a reconsiderar la crítica de Marx al colonialisme europeu, les seves idees sobre les societats no occidentals i les seves teories sobre la possibilitat d’una revolució en països no capitalistes.</p> <p>D’aquesta manera, Musto esmena dues de les principals interpretacions errònies de l’obra de Marx: que els darrers anys de la seva vida havia deixat d’escriure, i que era un pensador eurocèntric, fixat únicament en el conflicte de classes. En els últims manuscrits, quaderns i cartes se’ns revela un autor clarament diferenciat del que representaven tant els seus crítics com els seus seguidors contemporanis.</p>
-
<p>Eva Serra i Puig (1942-2018) va ser una intel·lectual militant. Historiadora principalment de l'època moderna, va contribuir a obrir noves perspectives sobre la història agrària i la història de les institucions catalanes, partint de les eines del marxisme i aportant visions trencadores i suggeridores sobre les nostres característiques com a poble al llarg dels segles. </p> <p>En el camp pròpiament polític, Eva Serra pertany a la generació que va aixecar l'independentisme des de la precarietat i li va anar obrint espai en la societat catalana fins a esdevenir una autèntica alternativa popular. </p> <p>Tots dos vessants queden trenats en una mateixa vida de militància i reflexió, que maldava per fer que l'estudi teòric tingués una efectivitat política pràctica. </p>
-
<p>De Tolosa a París, passant per Barcelona, la breu però intensa història d’Acció Directa és un no parar d’expropiacions, persecucions en cotxe, serveis secrets, lluites a les presons, ocupacions massives, tirotejos... Una història real de guerrilla que no té res a envejar als clàssics de l’acció. És l’experiència del Maig del 68, unida a les lluites dels moviments autònoms, dels sensepapers, de les revolucions del Tercer Món, d’un proletariat precari que no es vol rendir i un fil roig que no han aconseguit tallar.</p> <p>El llibre que teniu a les mans és molt més que la crònica d’un grup armat, és el relat d’una generació, el retrat d’un moment polític. És la vida dels qui, a França i a Europa, no es van voler integrar en un sistema d’explotació, d’aquells per a qui la revolució no es conjugava en pretèrit ni en futur, sinó en present. Una història que s’ha amagat i demonitzat a parts iguals, en lloc de voler entendre’n els motius. Un relat en primera persona de la mà de qui no sols en va ser protagonista sinó un dels seus cronistes per excel·lència, la ploma mordaç de Jann-Marc Rouillan no entén de renúncies ni admet segones interpretacions.</p> <p>«Una lluita que s’havia començat a entaular responent a la repressió amb la guerrilla, on el combat contra l’imperialisme es duia a terme amb el proletariat immigrat, on no es finançava el compromís polític amb subvencions socioculturals sinó amb “expropiacions”, on es vivia i moria per la idea de la revolució, que no només era una idea.» Thierry Discepolo, del pròleg</p>